Пенчо Славейков
Може би моя

chitanka.info

Зинал е гроб — за кого ли изровен? —

бавно отйеква се звона черковен —

звънне и спре, като нещо възчаква,

като мъртвеца и той да оплаква,

зарад когото тълпа се е сбрала

тамо на гроба за сетна раздяла.

Гроба. И може би той да е моя.

Зинал е — чака да бъде заровен.

Ето че гръмна и хора черковен:

„Вечная памет!“ Повтори, потрети.

Тихи ридания. Писък! Навети…

„Майко!“ — залипана рожба[1] изплака…

Черната пръст во ковчега затрака.

Гроба. И може той да е моя.

Още едни за земя се привеждат,

други се вече из пътя изреждат,

трети — цял рой — се навънка помъкна.

Тихне. Затихна. И звона замлъкна.

Пак се в живота завърнаха всички…

Гроба остана в полета самички.

Гроба. И може би той да е моя.

[1] „Залипана рожба“ — от хлипа (която хлипа, плаче). ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.